féltékeny
Hungarian
Etymology
félt + -ékeny (adjective-forming suffix denoting ability or tendency). Created during the Hungarian language reform, which took place in the 18th–19th centuries.[1]
Pronunciation
Adjective
féltékeny (comparative féltékenyebb, superlative legféltékenyebb)
Declension
Inflection (stem in -e-, front unrounded harmony) | ||
---|---|---|
singular | plural | |
nominative | féltékeny | féltékenyek |
accusative | féltékenyet | féltékenyeket |
dative | féltékenynek | féltékenyeknek |
instrumental | féltékennyel | féltékenyekkel |
causal-final | féltékenyért | féltékenyekért |
translative | féltékennyé | féltékenyekké |
terminative | féltékenyig | féltékenyekig |
essive-formal | féltékenyként | féltékenyekként |
essive-modal | — | — |
inessive | féltékenyben | féltékenyekben |
superessive | féltékenyen | féltékenyeken |
adessive | féltékenynél | féltékenyeknél |
illative | féltékenybe | féltékenyekbe |
sublative | féltékenyre | féltékenyekre |
allative | féltékenyhez | féltékenyekhez |
elative | féltékenyből | féltékenyekből |
delative | féltékenyről | féltékenyekről |
ablative | féltékenytől | féltékenyektől |
non-attributive possessive - singular |
féltékenyé | féltékenyeké |
non-attributive possessive - plural |
féltékenyéi | féltékenyekéi |
Derived terms
References
- ^ Eőry, Vilma. Értelmező szótár+ (“Explanatory Dictionary Plus”). Budapest: Tinta Könyvkiadó, 2007. →ISBN