punitus
Latin
[edit]Etymology
[edit]Perfect passive participle of pūniō (“I punish”).
Participle
[edit]pūnītus (feminine pūnīta, neuter pūnītum); first/second-declension participle
Declension
[edit]First/second-declension adjective.
Number | Singular | Plural | |||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Case / Gender | Masculine | Feminine | Neuter | Masculine | Feminine | Neuter | |
Nominative | pūnītus | pūnīta | pūnītum | pūnītī | pūnītae | pūnīta | |
Genitive | pūnītī | pūnītae | pūnītī | pūnītōrum | pūnītārum | pūnītōrum | |
Dative | pūnītō | pūnītō | pūnītīs | ||||
Accusative | pūnītum | pūnītam | pūnītum | pūnītōs | pūnītās | pūnīta | |
Ablative | pūnītō | pūnītā | pūnītō | pūnītīs | |||
Vocative | pūnīte | pūnīta | pūnītum | pūnītī | pūnītae | pūnīta |