vyprovokovat
Jump to navigation
Jump to search
Czech
[edit]Etymology
[edit]From vy- + provokovat.
Pronunciation
[edit]Verb
[edit]vyprovokovat pf (imperfective provokovat)
Conjugation
[edit]Conjugation
Infinitive | vyprovokovat, vyprovokovati | Active adjective | vyprovokovavší |
---|---|---|---|
Verbal noun | vyprovokování | Passive adjective | vyprovokovaný |
Present forms | indicative | imperative | ||
---|---|---|---|---|
singular | plural | singular | plural | |
1st person | vyprovokuji, vyprovokuju (coll.) |
vyprovokujeme | — | vyprovokujme |
2nd person | vyprovokuješ | vyprovokujete | vyprovokuj | vyprovokujte |
3rd person | vyprovokuje | vyprovokují, vyprovokujou (coll.) |
— | — |
The verb vyprovokovat does not have present tense and the present forms are used to express future only. |
Participles | Past participles | Passive participles | ||
---|---|---|---|---|
singular | plural | singular | plural | |
masculine animate | vyprovokoval | vyprovokovali | vyprovokován | vyprovokováni |
masculine inanimate | vyprovokovaly | vyprovokovány | ||
feminine | vyprovokovala | vyprovokována | ||
neuter | vyprovokovalo | vyprovokovala | vyprovokováno | vyprovokována |
Transgressives | present | past |
---|---|---|
masculine singular | — | vyprovokovav |
feminine + neuter singular | — | vyprovokovavši |
plural | — | vyprovokovavše |
Related terms
[edit]Further reading
[edit]- “vyprovokovati”, in Příruční slovník jazyka českého (in Czech), 1935-1957
- “vyprovokovati”, in Slovník spisovného jazyka českého (in Czech), 1960–1971, 1989
- “vyprovokovat”, in Internetová jazyková příručka (in Czech)