koiraeläin
Finnish
Etymology
koira- (“doglike”) + eläin (“animal”)
Pronunciation
- Hyphenation: koi‧ra‧e‧läin
Noun
koiraeläin
- canine (member of the subfamily Caninae, which includes all living canids such as wolves, foxes, coyotes, jackals and dogs, and their most recent fossil relatives)
- canid (member of the taxonomic family Canidae, which includes two extinct subfamilies in addition to Caninae)
- (in the plural) Canidae (taxonomic family)
Declension
Inflection of koiraeläin (Kotus type 33/kytkin, no gradation) | |||
---|---|---|---|
nominative | koiraeläin | koiraeläimet | |
genitive | koiraeläimen | koiraeläimien koiraeläinten | |
partitive | koiraeläintä | koiraeläimiä | |
illative | koiraeläimeen | koiraeläimiin | |
singular | plural | ||
nominative | koiraeläin | koiraeläimet | |
accusative | nom. | koiraeläin | koiraeläimet |
gen. | koiraeläimen | ||
genitive | koiraeläimen | koiraeläimien koiraeläinten | |
partitive | koiraeläintä | koiraeläimiä | |
inessive | koiraeläimessä | koiraeläimissä | |
elative | koiraeläimestä | koiraeläimistä | |
illative | koiraeläimeen | koiraeläimiin | |
adessive | koiraeläimellä | koiraeläimillä | |
ablative | koiraeläimeltä | koiraeläimiltä | |
allative | koiraeläimelle | koiraeläimille | |
essive | koiraeläimenä | koiraeläiminä | |
translative | koiraeläimeksi | koiraeläimiksi | |
abessive | koiraeläimettä | koiraeläimittä | |
instructive | — | koiraeläimin | |
comitative | See the possessive forms below. |