venaticus
Latin
Etymology
From vēnātus (“hunting, the chase”) + -icus.
Pronunciation
- (Classical Latin) IPA(key): /u̯eːˈnaː.ti.kus/, [u̯eːˈnäːt̪ɪkʊs̠]
- (modern Italianate Ecclesiastical) IPA(key): /veˈna.ti.kus/, [veˈnäːt̪ikus]
Adjective
vēnāticus (feminine vēnātica, neuter vēnāticum); first/second-declension adjective
Declension
First/second-declension adjective.
Number | Singular | Plural | |||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Case / Gender | Masculine | Feminine | Neuter | Masculine | Feminine | Neuter | |
Nominative | vēnāticus | vēnātica | vēnāticum | vēnāticī | vēnāticae | vēnātica | |
Genitive | vēnāticī | vēnāticae | vēnāticī | vēnāticōrum | vēnāticārum | vēnāticōrum | |
Dative | vēnāticō | vēnāticō | vēnāticīs | ||||
Accusative | vēnāticum | vēnāticam | vēnāticum | vēnāticōs | vēnāticās | vēnātica | |
Ablative | vēnāticō | vēnāticā | vēnāticō | vēnāticīs | |||
Vocative | vēnātice | vēnātica | vēnāticum | vēnāticī | vēnāticae | vēnātica |
Related terms
Descendants
Further reading
- “venaticus”, in Charlton T. Lewis and Charles Short (1879) A Latin Dictionary, Oxford: Clarendon Press
- “venaticus”, in Charlton T. Lewis (1891) An Elementary Latin Dictionary, New York: Harper & Brothers
- venaticus in Gaffiot, Félix (1934) Dictionnaire illustré latin-français, Hachette.