אֵיצִיאַה
Jump to navigation
Jump to search
Judeo-Italian
[edit]Etymology
[edit]Inherited from Classical Latin etiam, derived from et (“and, also”) + iam (“now, already”).
Adverb
[edit]אֵיצִיאַה (ʔeṣiʔah /ezia/)
- also, too
- 16th century [750–450 BCE], “לוּ לִיבֵירוֹ דֵי יִרְמִיַהוּ [Lu libero de Jirmiau, The Book of Jeremiah]”, in נְבִיאִים [Neviim, Prophets][1] (manuscript), translation of נְבִיאִים (Nəvīʾīm, “Prophets”) (in Biblical Hebrew), chapter 7, verse 11, leaf 1, lines 24–26:
- סֵי גְרוֹטַה דֵי בְרַאוִי פֿוּ לַה קַאסַה קוּוֵיסְטַה קֵי פֿוּ קְלַאמַאטוֹ לוּ נוּמוֹ מִיאוֹ סוּפֵירַה דֵי אֵיסוֹ אִין וִיאֵינְטֵי דֵי ווּאִי אֵיצִיאַה אִייוֹ אֵיקוֹ וִידִי דִיטוֹ דֵי דוּמֵידֵית׃ (Judeo-Roman)
- se gəroṭah de bəraʔvi fu lah qaʔsah quvesəṭah qe fu qəlaʔmaʔṭo lu numo miʔo superah de ʔeso ʔin viʔenəṭe de vuʔi ʔeṣiʔah ʔiyo ʔeqo vidi diṭo de dumedeṯ.
- /["]Se grotta de bravi fu la casa questa — che fu clamato lu numo mio supera de esso — in viente de vui, ezia ijo, ecco, vidi", ditto de Dumedeo./
- If this house—upon which my name has been called—has been a cave of burglars in your eyes, I too, behold, saw [it]", [was] the word of the Lord.