From Wiktionary, the free dictionary
Jump to navigation
Jump to search
Old Swedish
Etymology
From Old Norse stela, from Proto-Germanic *stelaną.
Verb
stiæla
- to steal
Conjugation
Conjugation of stiæla (strong)
|
present
|
past
|
infinitive
|
stiæla
|
—
|
participle
|
stiælandi, stiælande
|
stulin, stolin
|
active voice
|
indicative
|
subjunctive
|
imperative
|
indicative
|
subjunctive
|
iæk
|
stiæl
|
stiæli, stiæle
|
—
|
stal
|
stāli, stāle
|
þū
|
stiæl
|
stiæli, stiæle
|
stiæl
|
stalt
|
stāli, stāle
|
han
|
stiæl
|
stiæli, stiæle
|
—
|
stal
|
stāli, stāle
|
vīr
|
stiælum, stiælom
|
stiælum, stiælom
|
stiælum, stiælom
|
stālum, stālom
|
stālum, stālom
|
īr
|
stiælin
|
stiælin
|
stiælin
|
stālin
|
stālin
|
þēr
|
stiæla
|
stiælin
|
—
|
stālu, stālo
|
stālin
|
mediopassive voice
|
indicative
|
subjunctive
|
imperative
|
indicative
|
subjunctive
|
iæk
|
stiæls
|
stiælis, stiæles
|
—
|
stals
|
stālis, stāles
|
þū
|
stiæls
|
stiælis, stiæles
|
—
|
stalts
|
stālis, stāles
|
han
|
stiæls
|
stiælis, stiæles
|
—
|
stals
|
stālis, stāles
|
vīr
|
stiælums, -oms
|
stiælums, stiæloms
|
—
|
stālums, stāloms
|
stālums, stāloms
|
īr
|
stiælins
|
stiælins
|
—
|
stālins
|
stālins
|
þēr
|
stiælas
|
stiælins
|
—
|
stālus, stālos
|
stālins
|
Descendants