cânta
Romanian
Etymology
From Latin cantāre, present active infinitive of cantō, frequentative of canō, ultimately from Proto-Indo-European *keh₂n-. Compare Aromanian cãntu, cãntari, Italian cantare.
Pronunciation
Verb
a cânta (third-person singular present cântă, past participle cântat) 1st conj.
Conjugation
conjugation of cânta (first conjugation, no infix)
infinitive | a cânta | ||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
gerund | cântând | ||||||
past participle | cântat | ||||||
number | singular | plural | |||||
person | 1st person | 2nd person | 3rd person | 1st person | 2nd person | 3rd person | |
indicative | eu | tu | el/ea | noi | voi | ei/ele | |
present | cânt | cânți | cântă | cântăm | cântați | cântă | |
imperfect | cântam | cântai | cânta | cântam | cântați | cântau | |
simple perfect | cântai | cântași | cântă | cântarăm | cântarăți | cântară | |
pluperfect | cântasem | cântaseși | cântase | cântaserăm | cântaserăți | cântaseră | |
subjunctive | eu | tu | el/ea | noi | voi | ei/ele | |
present | să cânt | să cânți | să cânte | să cântăm | să cântați | să cânte | |
imperative | — | tu | — | — | voi | — | |
affirmative | cântă | cântați | |||||
negative | nu cânta | nu cântați |
Derived terms
Related terms
See also
- кынта (cînta) (Moldavian Cyrillic spelling)