Latin
Etymology
(This etymology is missing or incomplete. Please add to it, or discuss it at the Etymology scriptorium . Particularly: “What suffix?”)
From insignis + -io (which forms a causative verb from an adjective).
Pronunciation
Verb
īnsīgniō (present infinitive īnsīgnīre , perfect active īnsīgnīvī or īnsīgniī , supine īnsīgnītum ) ; fourth conjugation
I mark
I distinguish
Conjugation
Conjugation of īnsīgniō (fourth conjugation )
indicative
singular
plural
first
second
third
first
second
third
active
present
īnsīgniō
īnsīgnīs
īnsīgnit
īnsīgnīmus
īnsīgnītis
īnsīgniunt
imperfect
īnsīgniēbam
īnsīgniēbās
īnsīgniēbat
īnsīgniēbāmus
īnsīgniēbātis
īnsīgniēbant
future
īnsīgniam
īnsīgniēs
īnsīgniet
īnsīgniēmus
īnsīgniētis
īnsīgnient
perfect
īnsīgnīvī , īnsīgniī
īnsīgnīvistī , īnsīgniistī
īnsīgnīvit , īnsīgniit
īnsīgnīvimus , īnsīgniimus
īnsīgnīvistis , īnsīgniistis
īnsīgnīvērunt , īnsīgnīvēre , īnsīgniērunt , īnsīgniēre
pluperfect
īnsīgnīveram , īnsīgnieram
īnsīgnīverās , īnsīgnierās
īnsīgnīverat , īnsīgnierat
īnsīgnīverāmus , īnsīgnierāmus
īnsīgnīverātis , īnsīgnierātis
īnsīgnīverant , īnsīgnierant
future perfect
īnsīgnīverō , īnsīgnierō
īnsīgnīveris , īnsīgnieris
īnsīgnīverit , īnsīgnierit
īnsīgnīverimus , īnsīgnierimus
īnsīgnīveritis , īnsīgnieritis
īnsīgnīverint , īnsīgnierint
passive
present
īnsīgnior
īnsīgnīris , īnsīgnīre
īnsīgnītur
īnsīgnīmur
īnsīgnīminī
īnsīgniuntur
imperfect
īnsīgniēbar
īnsīgniēbāris , īnsīgniēbāre
īnsīgniēbātur
īnsīgniēbāmur
īnsīgniēbāminī
īnsīgniēbantur
future
īnsīgniar
īnsīgniēris , īnsīgniēre
īnsīgniētur
īnsīgniēmur
īnsīgniēminī
īnsīgnientur
perfect
īnsīgnītus + present active indicative of sum
pluperfect
īnsīgnītus + imperfect active indicative of sum
future perfect
īnsīgnītus + future active indicative of sum
subjunctive
singular
plural
first
second
third
first
second
third
active
present
īnsīgniam
īnsīgniās
īnsīgniat
īnsīgniāmus
īnsīgniātis
īnsīgniant
imperfect
īnsīgnīrem
īnsīgnīrēs
īnsīgnīret
īnsīgnīrēmus
īnsīgnīrētis
īnsīgnīrent
perfect
īnsīgnīverim , īnsīgnierim
īnsīgnīverīs , īnsīgnierīs
īnsīgnīverit , īnsīgnierit
īnsīgnīverīmus , īnsīgnierīmus
īnsīgnīverītis , īnsīgnierītis
īnsīgnīverint , īnsīgnierint
pluperfect
īnsīgnīvissem , īnsīgniissem
īnsīgnīvissēs , īnsīgniissēs
īnsīgnīvisset , īnsīgniisset
īnsīgnīvissēmus , īnsīgniissēmus
īnsīgnīvissētis , īnsīgniissētis
īnsīgnīvissent , īnsīgniissent
passive
present
īnsīgniar
īnsīgniāris , īnsīgniāre
īnsīgniātur
īnsīgniāmur
īnsīgniāminī
īnsīgniantur
imperfect
īnsīgnīrer
īnsīgnīrēris , īnsīgnīrēre
īnsīgnīrētur
īnsīgnīrēmur
īnsīgnīrēminī
īnsīgnīrentur
perfect
īnsīgnītus + present active subjunctive of sum
pluperfect
īnsīgnītus + imperfect active subjunctive of sum
imperative
singular
plural
first
second
third
first
second
third
active
present
—
īnsīgnī
—
—
īnsīgnīte
—
future
—
īnsīgnītō
īnsīgnītō
—
īnsīgnītōte
īnsīgniuntō
passive
present
—
īnsīgnīre
—
—
īnsīgnīminī
—
future
—
īnsīgnītor
īnsīgnītor
—
—
īnsīgniuntor
non-finite forms
active
passive
present
perfect
future
present
perfect
future
infinitives
īnsīgnīre
īnsīgnīvisse , īnsīgniisse
īnsīgnītūrum esse
īnsīgnīrī
īnsīgnītum esse
īnsīgnītum īrī
participles
īnsīgniēns
—
īnsīgnītūrus
—
īnsīgnītus
īnsīgniendus , īnsīgniundus
verbal nouns
gerund
supine
genitive
dative
accusative
ablative
accusative
ablative
īnsīgniendī
īnsīgniendō
īnsīgniendum
īnsīgniendō
īnsīgnītum
īnsīgnītū
Derived terms
References
“insignio ”, in Charlton T. Lewis and Charles Short (1879 ) A Latin Dictionary , Oxford: Clarendon Press
“insignio ”, in Charlton T. Lewis (1891 ) An Elementary Latin Dictionary , New York: Harper & Brothers
insignio in Gaffiot, Félix (1934 ) Dictionnaire illustré latin-français , Hachette.
insignio in Ramminger, Johann (2016 July 16 (last accessed)) Neulateinische Wortliste: Ein Wörterbuch des Lateinischen von Petrarca bis 1700 [1] , pre-publication website, 2005-2016